IrsiCaixa descobreix un nou mecanisme de resistència del VIH als fàrmacs inhibidors de proteasa
![_mg_6850.jpg](/sites/default/files/styles/5_3_small/public/imports/dest/drupal7_imatges/_mg_6850.jpg?h=41f55a5b&itok=tSILWkgf)
Un estudi publicat a la revista Journal of Antimicrobial Chemotherapy identifica mutacions en el gen Gag del VIH capaces de generar per si soles resistència als inhibidors de la proteasa amb potenciador
Un estudi liderat per IrsiCaixa i que compta amb la col·laboració del Servei de Malalties Infeccioses de l'Hospital Germans Trias i Pujol descobreix mutacions en el gen Gag capaces de generar per si soles resistència als inhibidors de la proteasa, una família de medicaments contra el VIH. Els investigadors han analitzat un total de 520 pacients 9 dels quals, tot i prendre el tractament correctament, els havia incrementat la quantitat de virus a la sang. Els resultats, publicats avui a la revista Journal of Antimicrobial Chemotherapy, són claus per poder detectar de manera precisa i personalitzada si els inhibidors de proteasa estan deixant de funcionar correctament.
Els fàrmacs estudiats bloquegen la proteasa, un enzim indispensable perquè el VIH es pugui multiplicar, i en molts dels casos s'administren juntament amb un altre compost que actua com a potenciador, permetent que el fàrmac es metabolitzi millor al cos i faci la seva funció. Aquest tipus de teràpies s'administren quan es requereix reduir els efectes secundaris i el nombre de comprimits administrats en les teràpies combinades, i també com a alternativa als pacients que no responen a el tractament inicial. "Tot i que aquestes teràpies potenciades són molt eficaces, hi ha un petit percentatge de pacients que a el cap d'un temps no responen correctament i no entenem perquè", explica Julia García-Prado, investigadora principal a IrsiCaixa, directora científica de l'Institut de Recerca Germans Trias i Pujol (IGTP) i líder de l'estudi. "La sorpresa va ser que quan vam estudiar els virus d'aquests pacients no vam detectar mutacions de resistència al gen de la proteasa, que és el més clàssic i l'esperable en un inici. Hi havia alguna cosa que no vèiem i que podria complicar les decisions terapèutiques posteriors", afegeix.
Mutacions al gen Gag
Per poder descobrir què està causant les resistències als inhibidors de proteasa amb un potenciador, els investigadors d'IrsiCaixa i el Servei de Malalties Infeccioses de l'Hospital Germans Trias i Pujol han fet el seguiment de 520 persones amb VIH tractades amb aquest tipus de fàrmacs. D'aquestes, 9 casos van mostrar una pujada de la quantitat de virus a la sang, un senyal de que el tractament no està funcionant bé.
Mitjançant l'estudi dels virus d'aquests 9 pacients, els investigadors han identificat mutacions al gen Gag de virus i han demostrat per primera vegada que per si soles són suficients per conferir resistència al darunavir, un tipus de fàrmac inhibidor de proteasa. "A vegades el que passa és que els virus acumulen moltes mutacions i això els genera problemes per multiplicar-se, però en aquest cas vam veure que tot i les mutacions al gen Gag, els virus replicaven correctament", detalla Óscar Blanch-Lombarte, investigador d'IrsiCaixa i primer autor de l'article. "Un dels virus havia deixat de ser susceptible a el tractament i vam poder identificar dues mutacions causants d'aquesta resistència", detalla Blanch-Lombarte.
Tractaments personalitzats
La importància de conèixer les mutacions de resistència dels virus per poder donar el tractament adequat al pacient és àmpliament coneguda. "Aquest tipus d'estudis personalitzats ajudaria a prendre decisions clíniques, com quin tractament li funcionarà millor al pacient o quines resistències podria generar. El nostre estudi demostra que si detectem mutacions al gen Gag, els virus poden arribar a ser resistents als inhibidors de proteasa potenciats, com el darunavir/ritonavir, i que per tant, caldria administrar al pacient una altra família de fàrmacs", remarca García-Prado.
Això pot ser d'especial importància als països en els quals els inhibidors de proteasa es fan servir com a tractaments de segona línia i en els quals no hi ha tantes alternatives terapèutiques.